ТЕЗИ
  ІНДИКАЦІЙНА РОЛЬ ПАВУКІВ (ARANEAE) У ОЦІНЦІ БІОРІЗНОМАНІТТЯ АГРОЛАНДШАФТУ
Павленко Єгор Ярославович Харківське територіальне відділення МАН України; Харківської міської ради Харківської області, учень 9-го класу Первомайської гімназії № 3
Полчанінова Ніна Юріївна, доцент Харківського національного університету ім. В.Н. Каразіна, кандидат біологічних наук;
Бугаєнко Ірина Вікторівна вчитель біології вищої категорії Первомайської гімназії № 3

Агроландшафти займають більшу частину території України. У сучасному світі збільшення обсягу сільгосппродукції веде за собою знищення природних умов існування багатьох видів і зменшення біорізноманіття. Ці процеси, у свою чергу, обумовлюють несталість антропогенних екосистем. Наразі знайдення можливостей екологічного господарювання, балансу між вирощуванням достатньої кількості якісної продукції та охороною довкілля є найважливішою задачею агроекології. Першим кроком для розв’язання такої задачі є кількісна та якісна оцінка тваринного та рослинного населення сільськогосподарських полів.
Агроландшафт є не тільки об’єктом сільськогосподарської діяльності, але й одночасно середовищем існування людини, культурних рослин, домашніх тварин. Від його збалансованості залежить добробут і здоров’я людини. Оптимізація агроландшафту полягає в зменшенні частки трансформованих земель (оранки), збільшення частки природних територій і постійний моніторинг агроекосистеми в цілому. Для такого моніторингу необхідні комплексні дослідження різних видів і угруповань, що її складають. 
Павуки є одним з найбільш різноманітних рядів членистоногих, що відіграють значну роль у трофічних ланцюгах всіх наземних екосистем. Хоча павуки широко поширені і численні, вони дуже чутливі до трансформаційних змін в екосистемах, вживання агротехнологій, гербіцидів, добрив тощо, що дає змогу їхнього використання в ролі біонідикаторів. Першим кроком до оцінки стану будь-якої екосистеми за її органічними компонентами є з’ясування видового складу та чисельності груп що вивчаються. Недостатня вивченість безхребетних, в тому числі павуків, у агроландшафтах України визначає актуальність теми нашого дослідження.
Мета роботи: вивчення угруповань павуків-герпетобіонтів агроценозів та виділення видів-індикаторів для оцінки біорізноманіття.
          Завдання:
1.	З’ясувати видовий склад і чисельність павуків-герпетобіонтів на полях і перелогу;
2.	Визначити екологічне різноманіття угруповань павуків в залежності від ступеню трансформованості біотопу;
3.	Порівняти угруповання павуків кукурудзяного та соняшникового полів; 
4.	Визначити індикаторні види павуків агроландшафту.
Предмет дослідження: угруповання павуків-герпетобіонтів агроценозів
 Об’єкт дослідження: аранеофауна агроландшафтів.
          Новизна: павуки агроценозів у порівнянні з напівприродними  трав’яними  біоценозами в Харківській області раніше не вивчалися. Арахноіндикація агроландшафту на північному  сході України проводиться вперше. 
        Висновки. Ми визначили два види павуків, які є індикаторами антропогенної трансформації в агроландшафтах. На орних землях за чисельністю переважає Pardosa agrestis, а на перелогу –  Xerolycosa miniata.
Дослідження павуків агроценозів показали, що видове багатство та структура аранеокомплексів залежить від ступеню трансформації природної екосистеми. На полях і перелогу поблизу м. Превомайський знайдено 36 видів павуків з 11 родин: 30 видів на перелогу, 18 на кукурудзяному полі та 14 на соняшниковому. За видовим багатством переважали родини Gnaphisidae та Lycosidae. Екологічне різноманіття павуків на полях було нижче, ніж на перелогу по всіх показниках. Чотири види обирали виключно переліг, два види траплялися тут частіше, ніж на полях, а видів, притаманних лише сільськогосподарським полям не виявлено. Структура домінування угруповань павуків змінюється в бік посилення чисельності стійких до сільгоспобробки видів. Сезонна динаміка чисельності Pardosa agrestis була подібною на всіх досліджених ділянка, а динаміка Xerolycosa miniata суттєво відрізнялася. Два масових види павуків можна вважати індикаторними. Надмірне домінування Pardosa agrestis на орних землях показує суттєву трансформацію природних умов існування, а  домінування Xerolycosa miniata на перелогу свідчить про їхнє часткове відновлення.
Практичне значення роботи обумовлене можливістю використання безхребетних, що мешкають у трансформованих екосистемах, як індикаторів антропогенного впливу на довкілля.